Večný Rím (Slovak)
Jedného dňa už nebudem sa vôbec dívať a budem všetko vedieť nazpamäť a snívať . Len snívať o tom súhvezdí a o Ríme, kde medzi ružicami stĺpov horíme a mladosť naša spieva bielym obeliskom z úst obrastených machom v lese blízkom, z úst obrastených arkádami fúzov, a z rozpomienok na čas lásky s múzou. Dva lieviky tam precieďajú mlieko, prv tam len tyrkysove modrý tiekol, dnes tečie blankyt sivý ako dymu kúdol, akoby Orfeus tiež vo sne ešte húdol.
Škovránok nespieva, len snenia tíško snežia, more sa nevlní, len divé túžby bežia, práve sa uvoľnila v okne dejín mreža a spevy rajské počuť v diaľke od pobrežia.
Pre ruky vetra v diaľke, vo hmle smrečín, pre chvíľu túto nedostupnú stal sa prečin, ohnivé krýdla vetra večnou láskou planú, iskrami vína zapaľujem slzu slanú... Jedného dňa už nebudem sa vôbec dívať a budem všetko vedieť nazpamäť a snívať... Uploaded by | Répás Norbert |
Publisher | Urbánek a spol, 1939. 89 s. (Kniha vyšla ako 9 zväzok edície Prameň, náklad 600 výtlačkov, obálku pripravil R. Fabry) |
Source of the quotation | Belasé výšky / hlbina.velkekrstenany.eu |
Publication date | 1939 |
![](https://www.visegradliterature.net/upload/cover/64403_Hlbina_BelaseVyskyPramen9_200x260px.jpg) |
|
Örök Róma (Hungarian)
Egy napon többé már nem fogok nézni és mindent fejből fogok tudni meg vélni. Csak arról a csillagképről s Rómáról álmodunk, ahol többszirmú oszlopok között tűzben állunk és fiatalságunk magas emlékoszlopként dacol mohával benőtt szánkkal közeli erdőben dalol, bajszok ívtornácaival benőtt ajkával, múzsákkal töltött idő relikviájával. Két tölcsérke amott a tejet szűri meg, ott egykoron csak türkizkék folydogált, ma szürke füstforgó kavarja ég azúrját, meglehet Orfeusz álmában muzsikált.
Pacsirta nem dalol, álmokból csak csend szitál, tenger hullámtalan, csak vágy-gléda rohangál, rácsozat lazult meg éppen történelem ablakán távoli partvidékről paradicsomi dal hangja száll.
Szél távoli kezéért, ködfátylában fenyveseknek, e hozzáférhetetlen pillanatért vétek esett meg, szél tüzes szárnya örök szerelemmel izzik, sós könnyeim tűzfüzére bor szikráitól hízik... Egy napon többé már nem fogok nézni és mindent fejből fogok tudni meg vélni...
|